70 BJÖRN FLODERUS: 
emot 5. arbuscula och S. arenarıa samt att han inom vegetationsom- 
rådet icke funnit S. reticulata, 5. myrtilloides och 5. lanata med 8 chrys- 
anthos. Under dylika forhallanden skulle han således såsom grönländska 
Salix-arter endast vidhalla S. herbacea, S. myrsinites, 5. lapponum samt 
möjligen S. versifolia. 
Om man bland de i WormskıoLp’s Grönlands-manuskript anförda 
Salix-arterna bortser fran den lätt igenkänneliga S. herbacea och den 
endast pa ett ställe angifna och ej närmare beskrifna S. versifolia, sa 
torde de samtliga böra hänföras till den stora hybridogena formgruppen 
5. chloroclados x glauca, hvarvid S. myrsinites och 5. myrtilloides repre- 
sentera dennas chloroclados-starkare samt S. lapponum och S. lanata 
dess chloroclados-fattigare typer, under det att S. arenaria aterfinnes 
bland gruppens mer intermediära former. 
RABEN anfor 1 sin reseskildring (1824, 1826) ett flertal af honom 
funna grönländska Salix-arter, nämligen fôrutom de pa västkusten 
erkändt allmänna 5. herbacea och S. glauca äfven ätskilliga andra af 
slägtets arter (5. reticulata, S. arbuscula, S. glauca Гарропит, 5. lanata 
och 5. chrysanthos), hvilka med all sannolikhet icke tillhöra vegeta- 
tionsomrädet.!) 
Den intill vara dagar betydelsefullaste samlingen af grönländska 
Salices är sammanbragt af den outtröttlige Grönlands-forskaren JENS 
L. M. Var. Denne lika skarpsynta som noggranna samlare, hvars 
efterlämnade herbariematerial alltjämt år af grundläggande betydelse 
för var kännedom om Grönlands växtvärld, hade tillfälle att under en 
lang följd af år (1828—36) studera Sydgrönlands Salix-flora inom det 
vidsträckta kustomradet mellan с. 72°48’ pa västra och с. 62° pa östra 
kusten, hvilken han under vären och försommaren 1829 besökte sasom 
deltagare i W. A. GRAAH’S geografiska expedition. 
De allra flesta af VanL’s ännu bevarade Grönlands-Salices aro 
till finnandes i de skandinaviska naturhistoriska museerna, fram- 
för allt 1 Köpenhamns botaniska museum, hvarest det Vahlska mate- 
rialet, representeradt af mer än ett hundratal, ofta väl bibehällna och 
med noggranna originaletiketter försedda exemplar, allt fortfarande kan 
sägas utgöra ryggraden i museets berömda grönländska Salix-samling. 
Det ma tillätas mig att hår något inga pa VAnr’s tolkningar af 
detta hans efterlämnade material, enär de sprida en historiskt intressant 
belysning öfver salikologiens standpunkt ett arhundrade tillbaka i tiden. 
— Att Улнг mängen gäng skulle misslyckas 1 sina bemödanden att 
inordna de grönländska Salix-formerna inom de redan klassiska Linne- 
N) Dylika feltolkningar mä icke utan vidare uppfattas sasom bevis pa bristande 
noggrannhet hos forskaren. De hårde i själfva verket till ordningen för dagen inom 
hithörande litteratur ännu under den förra hälften af nittonde ärhundradet, en 
naturlig konsekvens af den dätida salikologiens osäkra ständpunkt. 
