Om Grönlands Salices. 13 
verksamhet 1 denna riktning. Efter паота decennier (1876) kunde emel- 
lertid den danska naturhistoriska Grönlands-forskningen med förnyad 
kraft äterupptagas och med allt större planmässighet fullföljas genom 
utsändandet af talrika expeditioner, sedan pa initiativ af J. Е. JoHNnsTRUP 
tillsatts en statsunderstödd »Kommission for Ledelsen af de geologiske 
og geografiske Undersøgelser i Gronland« En andra synnerligen be- 
tydelsefull faktor för landets biologiska utforskande blef den af M. P. 
Porsttp 1906 upprättade »Danske arktiske Station paa Disko«. 
De flesta bland de hufvudsakligen danska expeditioner, som sa- 
lunda under det sist förflutna halfseklet till ganska betydande antal 
utgatt till Grönland i naturvetenskapligt syfte, hafva haft till mal det 
jämfôrelsevis mindre svartillgangliga Västgrönland och de angränsande 
sydligaste delarne af Ostgrönland. Först mot slutet af forra arhundradet 
hemfördes fran Ostgrönlands nordligare omräden af olıka forskare 
Salix-material af större värde. Och under de рада senaste decennierna 
har ett antal djärfva, ра faror och strapazer rika forskningsfärder 
till Grønlands nordligaste delar i hog grad ökat vår dessförinnan 
synnerligen bristfälliga kännedom om dessa ogästvänliga trakters 
Salix-flora. | 
Ofta hafva dessa arktiska färder ställt forskarnes saväl andliga 
som fysiska motstandskraft pa de svaraste prof, och mer än en gång 
hafva de föranledt lifslang ohälsa eller $. о. m. kraft dödsoffer. Bland 
dylika mer bemärkta olycksöden, som drabbat expeditioner eller for- 
skare, hvilka lämnat bidrag till var kännedom om Grönlands Salices, 
vill jag blott erinra om »Hansa’s« undergäng vid Grönlands ostkust 
under den andra tyska polarexpeditionen (1869). Samtidigt vill jag 
har frambära en hyllning till de bada oförvägna svenska biologerna 
J. A. Взбвыма ( 1892) och T. Wurrr (7 1917), hvilka dukade under 
vid sina forskningsresor 1 Nordgrönland. 
Det Salix-material, som under ärens lopp hemförts fran olıka delar 
al Grönland, år ganska ansenligt och torde till allra största delen hafva 
hamnat 1 de skandinaviska botaniska museerna, framför allt ı Köpen- 
hamns-museets enastäende rika Grönlands-herbarium. 
Da det tydligen blefve for vidlyftigt att hår i detalj afhandla de 
talrıka forskningsresor och floristiska meddelanden, som lämnat bidrag 
till var kännedom om Grönlands Salices, vill jag inskränka mig till att 
1 kronologisk ordning sammanställa hithörande af mig kända data. Vid 
denna framställning har jag 1 afsigt att lämna en klarare öfverblick 
öfver det vidlyftiga materialet hvar för sig afhandlat landets västra, 
östra och norra vegetationsomräden. Därvid har jag ı likhet med andra 
forfattare betraktat Grönlands sydspets (Kap Е arvell) säsom den na- 
