Om Grönlands Salices. 101 
visar lika stor formrikedom som denna, så år dock dess variationsbredd 
ej alldeles ringa, hvilket år anmårkningsvårdt, i betraktande af att 
arten inom Grönland icke såsom i Europa till någon större omfattning 
synes vara morfologiskt påverkad af artfråmmande, på hybridogen våg 
tillforda karaktärer. Då det synes mig mindre nådigt att lämna en 
fullständig strukturbeskrifning af den grönländska arten, vill jag — 
hufvudsakligen med stöd af egna iakttagelser inom Grønlands våstra 
kustområde — hår inskränka mig till att öfvervägande framhålla de 
visserligen inkonstanta och i stort sedt mindre betydelsefulla skilj- 
aktigheter, som kunna påvisas mellan de båda arttyperna. En dylik 
jamforelse eger sitt hufvudsakliga intresse dårigenom, att den genetiskt 
renare grönländska herbacea-formen 1 vissa afseenden bor Каппа tjäna 
till vågledning vid utstakandet af den europeiska artens morfologiska 
grånslinier. 
5. herbacea ölverskrider pa Grönland sällan en längd af 1/, т. Dess 
rot är sasom hos de flesta arktiska Salices jämförelsevis lang, ända till 
1m. Dess förkrympta stam är vanligen omkring 3—5(—10) mm tjock, 
vid rotfästet stundom knölformigt ansvälld (< 15 mm). Den grôn- 
ländska arten synes ega ett något mer utprägladt underjordiskt växt- 
sätt samt spädare, skörare och oftare fullständigt kala kvistar och 
arsskott an den europeiska. Äfven bladen sakna gerna all härbeklädnad; 
de förete ej sällan i vissa afseenden en, jag vore frestad заса »rudimentär« 
prägel sasom vid ofullständigt utpräglad morfologisk differentiering. 
Deras form, serratur och nervförgrening år mycket växlande. Sag- 
tänderna äro 1 stort sedt svagare, glesare samt framför allt mer oregel- 
bundet anordnade än hvad hos oss plägar vara fallet, stundom in- 
skränkta till nagra fa laga, asymmetriskt anordnade tandpar vid bladets 
bas. Afven à blad med eljest val utvecklade sägtänder saknas dylika 
mycket ofta mot bladtoppen. Midtnerven upplöser sig jämförelsevis 
mindre ofta fullständigt 1 sidonerver och bibehäller sig därvid ej sällan 
ganska stark ända fram till bladets topp, i synnerhet hos de relativt 
vanlıga trubbspetsade bladtyperna. De florala ärsskotten uppbära sasom 
regel endast tva blad, blott undantagsvis tre, hvilket antal ı Europa 
år vanligare. Rachis och skärmfjäll äro i stort sedt kalare an hos den 
europeiska arten; de senare synas alltid vara blekt gula, ofta med rosa- 
färgad kantzon. Betraffande nektarier, standare och pistiller har jag 
icke kunnat pavisa några anmärkningsvärda olikheter hos de bäda 
arttyperna. 
Flera af de har anförda skiljaktigheterna mellan den grönländska 
och den skandinaviska S. herbacea finna enligt min mening sin för- 
klaring dari, att den senare mycket оба år morfologiskt paverkad af 
ett — om ock vanligen helt ringa — hybridogent inslag af S. lapponum L., 
hvilket torde vara en atminstone bidragande orsak till, att arten hos 
