Om Grønlands Salices. 107 
slaget, att S. herbacea saknas inom området. I skandinaviska museer 
ligga emellertid sedan många år under beteckningen »S. polaris Wg.« 
några polaris-former fran Spetsbergen med tydligt sågade, på ofre sidan 
upphöjdt nåtådrade blad och gleshåriga kapslar, som af nutida salikologer 
(ENANDER, FORF.) uppfattats såsom S. herbacea X polaris. Mot denna 
tolkning har man rest den nåra till hands liggande invåndningen, att 
nåmnda hybrida kombination vore otånkbar, då ju den ena parten, 
S. herbacea L., saknades inom området. Detta argument år dock enligt 
hvad framgår ur senare års erfarenhet från olika artgrupper samt inom 
skilda vegetationsområden af ringa betydelse. Ty dels forbiser det den 
möjligheten att arten i forna tider left inom området, ehuru den numera 
icke i genetiskt rent tillstånd kvarlefver dårstådes, dels forefinnes ju 
intet hinder för, att en hybridogen art med sa god fertilitet som S. her- 
bacea X polaris redan vid sin invandring till vegetationsområdet kan hafva 
egt 1 hufvudsak samma hybridogena inslag, som i våra dagar utmårka 
densamma. Och hvad sårskildt angår den omtvistade Spetsbergs-formen, 
sa har nyligen det anförda hufvudargumentet mot dess hybrida karaktår 
blifvit undanröjdt, sedan man konstaterat närvaron af typisk ©. her- 
bacea L. inom ögruppen. Under den norska expeditionen till Spetsbergen 
år 1920 insamlade nåmligen på min begåran konservator J. Lin dår- 
stådes ett ansenligt Salix-material, hvilket han godhetsfullt låmnat 
mig till undersökning. Vid granskningen af denna värdefulla, huvudsak- 
ligen i Kr. М. förvarade samling fann jag, att S. polaris visserligen så- 
som man förut uppgifvit synes vara Spetsbergens dominerande Salix- 
art, men att dess flesta former uppvisa ett om ock ofta ringa hybridogent 
inslag af S. herbacea L. Bastarder af intermediår karaktär visade sig 
vara tåmligen vanliga, och flera bland de hemförda formerna stodo 
nårmare S. herbacea L. än 5. polaris (WG.). Några få exemplar foretedde 
$. о. m. så utpråglade karaktärer af S. herbacea L., att man inom Skan- 
dinavien knappast skulle kunna uppspåra mer typiska former af denna art. 
