112 BJörn FLODERUS: 
fologiska karaktärer, och att densamma, om den verkligen bör afsöndras 
från S. myrsinites L., snarare kunde vara identisk med den nordameri- 
kanska S. phlebophylla Ann. (1868 р. 290), från hvilken den afviker 
hufvudsakligen genom bladserraturen, en karaktår som dock kanske 
vore inkonstant och således af mindre betydelse, enår LUNDSTROM i 
sin beskrifning af S. wigtutiana uppgifver, att denna art kan hafva 
fullståndigt helbräddade blad.) 
Då det syntes mig egendomligt, att denna art endast skulle vara 
till finnandes på Grönland, från hvars öfrıga Salices den dock genom 
flera morfologiska karaktårer starkt afviker, har jag i tillgångliga musei- 
samlingar underkastat de arktiska resp. nordamerikanska Salix-arterna 
en ingående granskning 1 afsigt att från dessa områden söka uppspåra 
liknande former. Dessa bemödanden blefvo icke utan resultat. Säväl i 
S. M. som K. M. fann jag nåmligen exemplar, som insamlats från nord- 
östra delen af Nordamerikas kontinent, hvilka uppenbarligen voro 
identiska med den grönländska arten. De lågo i de båda museerna under 
olika пати. I S. М. hade de af Andersson benämnts Salix Cutleri 
TucKERMAN och utgjorde antagligen atminstone en del af original- 
materialet for dennes nedan återgifna artbeskrifning i Prodromus; det 
i К. M. liggande exemplaret hade betecknats Salix uva ursi Ровзн. 
De stockholmska exemplaren utgjordes af flera på samma ark 
sammanförda former från tre skilda lokaler med hvar sin etikett af 
foljande lydelser: 
1. »Terre neuve — Mr. de la Dylais?) 1826«. (Tre kvistar, troligen 
från skilda individer, däraf en steril, еп ung. © och en äldre 2.) 
2. »Ex Hers. A. Gray. — Salix — Mt. Katahdin, Маше. Dr. 
A. Young.« (En liten steril kvist.) 
3. »No. 11. Ex Coll. D. С. Eaton. — Salix Cutleri. Tuckerman. — 
S. Uva Ursi. J. Carey. — Mount Washington, New Hampshire, Aug. 
20—22, 1858.« (Fyra små kvistar, eventuellt från skilda individer, 
dåribland 2 ©.) 
Det köpenhamnska exemplaret (2) egde följande beteckning: 
frapperades af, huru päfallande denna i all sin korthet träffade nägra af de mest 
karakteristiska habituella särtecknena hos 5. uva urst. 
1) KoLpEerup ROSENVINGE Sager sig (1892 р. 703) aldrig hafva iakttagit några 
exemplar af den omskrifna arten, hvilkas samtliga blad varit helbräddade. Och 
öfven Forr., hvilken ändock torde hafva beredts tillfälle att granska LUNDSTROM's 
originalmaterial, har aldrig sett former, som saknat tydlig serratur. Lunpsrrôm’s 
afvikande erfarenhet torde förklaras däraf att densamma uteslutande eller hufvud- 
sakligen grundats pa BERLIN's från Ivigtut hemförda former, hos hvilka serraturen 
är ovanligt svag. Flera af dessa exemplar hafva f. ö. insamlats i sà tidigt utvecklings- 
stadium att bladens sägtänder icke hunnit fullt utbildas. 
*) Namnet nästan oläsligt, kanske felaktigt ätergifvet. 
