112% Bsörn FLODERUS: 
200 ar gammal artbeskrifning inom ett svärtolkadt växtslägte!) — icke 
nutida fordringar ра fullständighet. Den är nämligen 1 likhet med 
Linné’s öfriga artbeskrifningar inom slägtet hufvudsakligen grundad pa 
bladens morfologiska karaktärer och kan därföre fullständigt forbigå 
sa viktiga artkännetecken som t. ex. nektariernas och pistillernas bygenad. 
Vid utstakandet af artgränserna för 5. glauca har man hittills föga 
beaktat de artfrämmande elementernas roll vid uppkomsten af artens 
talrıka former. Och dock äro spontana glauca-bastarder sedan länge 
kända. Redan under förra hälften af sist förflutna sekel urskilde de 
bada Lapplands-forskarne L. L. Læsrapius och N. J. ANDERSSON ett 
antal patagligen hybrida mellanformer mellan à ena sidan 9. glauca (L.) 
och a den andra S. myrsinites (L.), 5. nigricans (SM.) eller S. phylici- 
folia (L.). Dessa tre glauca-bastarder hafva sedermera visat sig vara 
allmänt spridda 1 Skandinaviens fjälltrakter. De dro oftast utpragladt 
fertila, och det år tydligt, att de genom inbördes korsningar i stor om- 
fattning alstra polybastarder. Hos manga af dessa hybrider aro glauca- 
karaktärerna dominerande, och dessa heterogena recedensformer bilda 
enligt min under senare decennier allt fastare grundade asigt hufvud- 
stommen i den stora formgrupp inom den fennoskandinaviska Salix- 
floran, som man plägar beteckna sasom S. glauca L. 
Den akta, d. v. s. fran hybridogena inslag fullt fria S. glauca eger 
enligt min redan i foregående arbeten (1908 р. 7, 1912 р. 397, 1918 
p. 192) framlagda uppfattning nedanstaende morfologiska karaktärer: 
Upprätt, sällan > 2 m hôg, i högre fjälltrakter nedliggande buske 
med läng och kraftig rot, utstäende, grofva, något knöliga, brungrà 
grenar och glänsande kastanjebruna, kala—oregelbundet graludna kvistar. 
Arsskott graludna, vanligen tätt beklädda af tämligen langa, böjda, 
hufvudsakligen framatriktade, under följande vegetationsperiod stor- 
stadels affallna har. De apikala knopparna tämligen stora, äggformade 
med nagot utdragen spets, de basala sma, rundade; badadera i yngre 
stadier graludna, slutligen glänsande kastanjebruna, glest beharade — 
kala. 
Stipler saknas vanligen. Bladskaft korta (sällan > 6 mm), breda, a 
рада sidor gräludna; bladskifvor omvändt äggrunda med oftast af- 
rundad topp och platt helbräddad kant (efter torkning gerna brun- 
eller mörkfläckiga); ofvantill matt gröna med insänkta nerver och en 
oftast jämn beklädnad af tämligen länga, böjda, ät olika häll riktade 
men icke 1 hvarandra inflätade (filtade) här; undertill blekt blägröna, 
1) LINNÉ själf var ingalunda omedveten om sin bristfälliga kännedom om 
Salix-slägtet, vid hvars utredande han dock för alla tider skall stå som den för- 
nämste forskaren. I Flora lapponica säger han (р. 280) om detta slägte:»... SALICUM 
familia, que si vila in Botanicis obscura, hæc sane maxime; . . .«. 
