Om Grønlands Salices. 125 
Slutligen beskrifver han såsom f. »denudata« en glauca-form med 
breda gulaktiga bladskaft och ofta asymmetriska, spetsiga, mycket 
glest och grundt sagade, undertill svagt glauceskenta bladskifvor, hvilka 
endast vid kanterna uppbära korta, böjda här. 
Samtliga dessa för Grönland angifna varieteter och former af 
S. glauca (L.), hvilkas antal genom utdrag fran de botaniska museernas 
schedulæ ytterligare skulle kunna förökas, vill jag innefatta ı den form- 
rika bastardgruppen S. chloroclados x glauca, dock sa att i nordligare 
trakter afven elementer fran S. arctica (PALL.) understundom inga 1 
den hybrida kombinationen. Enligt min uppfattning dro de alla att be- 
trakta sasom skilda lankar 1 en kontinuerlig formkedja mellan 5. chloro- 
clados mihi och ©. glauca (L.), hvilka slumpvis blifvit losryckta ur sin 
naturliga milj 1 närheten af 5. glauca (L.). Att de icke representera 
afgränsade varieteter har redan framhallits af ABROMEIT, hvilken (1899 
р. 74) papekat, att de sammanbindas genom 6fvergangsformer. 
Ekologi etc. I högre grad Ап de flesta grönländska Salices eger 
S. glauca formaga att anpassa sig gent emot olikartade edafiska faktorer. 
Anmärkningsvärdt blygsamma aro dess ansprak ра ljus, värme och 
fuktighet. Afven pa solfattiga nordexponerade fjällsluttningar visar den 
mängenstädes en förvanande kraftig utveckling. Den år en utomor- 
dentligt köldfast art och gar ej sällan lika högt upp pa fjällen som 
S. herbacea. LANGE angifver 1 Conspectus (1880 p. 110), att S. glauca 
pa Gronland stiger upp till en hojd af 3900 fot 6. h., en uppgift som torde 
vara hämtad ur Rınk’s beskrifning af Umanak-bugtens högfjällsflora 
(1852 р. 69) och aterkommer hos vissa senare forfattare. 
Uppe pa fjällen fattar S. glauca gerna fäste uti remnorna 1 bergs- 
massiven, hvarvid dess grenar vanligen växa spaljéartadt tryckta intill 
klippan, stralformigt utgaende fran den ofta flera meter langa roten. 
Pa dylika under vintern sparsamt snöbetäckta klipphällar kan S. glauca 
vid gynnsam exposition na en oväntadt tidig utveckling. Den ovanligt 
sena sommaren 1921 fann jag densamma pa högt belägna sydexpo- 
nerade klippor vid Godthaab vara i full blomning den 29. Juni, ehuru 
hvarken S. herbacea eller ens S. chloroclados inom omradet anträffades 
med fullt utslagna hangen. 
I likhet med den skandinaviska S. glauca uppsöker den grönländska 
arten med förkärlek grusiga lokaler, framför allt stenbunden morän- 
mark; den ses ock оба ра fjällhedar, ej sällan äfven i kärrmark, där den 
dock hälst utväljer de högre, torrare partierna. Sasom betecknande for 
artens relativt zerofila karaktär må anföras, att 5. glauca år den enda 
grönländska Salix-art, som uppgifvits bilda de karakteristiska sand- 
tufvorna i flygsand (Котоквоь ROSENVINGE 1898 р. 225 etc.). 
Langt oftare Ап i Skandinavien ses 5. glauca ра Grönland uppträda 
LXIII. 9 
