126 Bsörn FLODERUS: 
i verkliga bestand, landets ofta omtalade »Pilekrat« Dessa videsnar 
uppna flerstädes, i synnerhet a myllrika, mättligt fuktiga och for vinden 
skyddade lokaler mellan fjällryggarne en betydande höjd; de täcka 
stundom vidsträckta arealer och kunna därvid bilda nästan skogslik- 
nande formationer. 
En bland de mest kända af dessa grönländska videskogar, »Skoven« 
vid Ivigtuts kryolitbrott, finnes redan 1856 beskrifven af TAYLEr 
(р. 141): »a miniature forest of Salix Arctica, about 4 feet high, covers 
about a square mile«. Нетмз meddelar (1895 р. 30), att denna »Skov« 
1 Ivigtut-dalen pa en höjd af 50—125 fot 0. В. täcker en yta af с. 4000 
fots längd och с. 1000 fots bredd, samt att densamma nästan uteslutande 
år bildad af 5. glauca, hvilken hår nar en höjd af 4—6(—8) fot och en 
stamdiameter af ända till 2 tum. Videsnär af samma betydande höjd 
finnas af flera andra författare angifna för Västgrönland t. ex. af RABEN, 
Rink och WARMING.!) 
Inom Grönlands mer högländta resp. nordligare omräden blıfva 
videsnaren sällsyntare, smärre och mera lagvaxta. Dock fann KoLDERUP 
ROSENvVINGE (1898 р. 126) ра Iganak-fjället (с. 60°45’) vid Igaliko 
Fjord laga videsnär anda upp vid с. 1400 fots höjd 6. h., och Porsırp, 
hvilken (1902 р. 192) fran Disko Fjord (с. 691/,°) beskrifvit mer an 2 m 
höga »Pilekrat« med 5—6 cm tjocka stammar, har (1912 р. 372) ända 
upp vid с. 721/,° п. br. pa en edafiskt exceptionellt gynnad lokal (vid 
Orpik inne i Laxe Fjord) sett ett dylikt mer än manshögt glauca-snär. 
Den sist anförda Grönlands-forskaren förlägger (1921 р. 52) i likhet 
med före honom Rınk (1877 p. 85) videsnärens nordgräns pa landets 
västkust till sagda latitud samt uppgifver, att de för sin utveckling 
synas kräfva en Juli-temperatur af minst 7° С. 
I regeln äro videsnären under vintern fullständigt snöbetäckta och 
därigenom skyddade för den ôdesdigra uttorkande vinden (»Föhnen«). 
Denna dödar de ofvan snötäcket uppskjutande toppskotten, och be- 
standet antager till följd däraf оба karaktären af en risig, 1 toppen 
tuktad häck, hvars täthet kan vara за betydande, att den utgör ett 
nästan ogenomträngligt hinder för vandraren och förkväfver all fane- 
rogam undervegetation. 
Da jag icke haft tillfälle att själf 1 naturen studera nägra typiska 
grönländska »Pilekrat« och ej häller beträffande 5. glauca kan framlagea 
1) KoLDERUP ROSENVINGE uppgifver (1892 р. 704), att S. glauca ра Grönland 
icke torde öfverskrida den ofvan angifna höjden af 8 fot. Att arten uppnär en sà 
betydande höjd i Sydgrönland, där den dock säsom regel torde innesluta hybridogena 
elementer från den utprägladt plagiotropa S. chloroclados mihi, synes mig ganska 
beaktansvärdt, desto mera som jag hos de skandinaviska individer af S. glauca, 
som öfverskrida den angifna maximihöjden, i reglen kunnat konstatera patagliga 
hybridogena inslag från den högväxta 5. nigricans (Sm.). 
