128 Bsorn FLODERUS: 
cirkumpolär art, hvilken af allt att döma år till finnandes inom de flesta 
arktiska och subarktiska trakter med fanerogam flora!) men inom alla 
de vegetationsomräden, där den noggrannare studerats, hufvudsakligen 
synes vara representerad af hybridogena former. 
Saväl pa Island, där S. glauca är allmän, som pa Färöarne, där 
arten forekommer mera sparsamt, bastarderar den, enligt hvad till- 
gängligt herbariematerial synes gifva vid handen, i stor omfattning med 
5. phylicifolia (L.) samt stundom jämväl med 5. arctica (PALL.), ett 
förhällande som nedan närmare afhandlas 1 samband med sistnämnda 
arts geografi. 
Afven inom Fennoskandia uppträder 5. glauca enligt min ofvan 
uttalade mening blott sällan såsom fullständigt ren art. Den företer 
hår i regeln hybridogen inblandning af S. nigricans (SM.) resp. 5. phylict- 
folia (L.) eller kanske oftare af bädadera dessa arter. Inom omräden, 
där S. myrsinites (L.) år till finnandes, bastarderar 5. glauca utomordent- 
ligt ofta med denna art, hvarvid man 1 dessa myrsinites-bastarder van- 
Поеп samtidigt kan pavisa karaktärer af endera eller bada nyssnämnda 
sexuellt affina arter GS. nigricans och 5. phylicifolia), något som också 
måste förväntas, om min har förfäktade asigt Аг riktig, att de ifraga- 
varande arterna hos oss blott sällan uppträda fullt rena. Och inom 
de skandinaviska högfjällsomräden, som hysa S. polaris (We.) — resp. 
den långt allmännare hybridogena arten S. herbacea x polaris —, ba- 
stardera i sin ordning de ofvannämnda glauca-formerna (i synnerhet 
sadana som i sig innefatta elementer fran 5. phylicifolia) ofta med forst- 
nämnda äfven i hybridogent tillstand utprägladt fertila art. De harvid 
uppkomna komplicerade och till sin genes skiftande glauca-polaris- 
bastarderna bilda en visserligen polymorf men ändock utat ganska 
skarpt afgränsad formgrupp, hvilken jag särskildt i Torne Lappmarks 
högfjäll flerstädes sett uppträda i stor individrikedom — flackvis $. 0. m. 
såsom dominerande part inom Salix-floran — invid eller strax ofvanfor 
eravidenas ofre gräns. 
I nordéstra Europa foreter S. glauca sa vidt man känner 1 huf- 
vudsak liknande genetiska förhällanden som i Skandinavien. Redan 
hos glauca-former fran Kola-halfons ostkust anser jag mig 1 enstaka fall 
hafva kunnat pavisa spar af S. arctica (PALL.), och inom Rysslands 
ishafskustomrade bastarderar S. glauca dessutom med 5. reptans (RupR.) 
och 5. taimyrensis (Твлоту.), under det att det hybridogena inslaget 
fran de skandinaviska arterna har allt mera trader 1 bakgrunden. 
1) S. glauca ar icke angifven fran Spetsbergen, men uppgifves af WARMING 
(1888 p. 98) vara funnen pa Franz Joseph Land. Sistnamnda uppgift, hvilken a priori 
förefaller mindre sannolik, har jag icke funnit bekraftad vid granskning af anförda 
källskrifter. I den ena af dessa (Payer 1876 р. 273) säger tvartom författaren ut- 
tryckligen, att han inom 6gruppen hvarken sag viden eller björkar. 
