Om Grönlands Salices. 143 
clados mihi starkt vid sidan af S. glauca (L.). Sasom otvifvelaktiga 
trippelbastarder mellan de tre nämnda arterna har jag tolkat atmins- 
tone ett 30-tal exemplar, hvilka likaledes alla äro funna inom Nord- 
grønlands sydligare zoner, ра västkusten upp till 78°18’ (Foulke Fjord) 
och ра ostkusten till 76°45’ (Kap Bismarck). 
Hufvudparten af museernas Salix-material fran Grönlands nord- 
ligare delar bör enligt min mening uppfattas sasom hybridogena mellan- 
former mellan 5. arctica (PALL.) och S.glauca (L.), i hvilka såsom nämndt 
den förra arten oftast år dominerande. Sistnämnda forhallande går sig 
i stort sedt allt mera gällande, ju längre arten trängt upp mot norr,!) 
men äfven inom landets nordligaste omräden framträder 5. glauca (L.) 
ej sällan ganska stark inom kombinationen, någon gång (t. ex. Dragon 
Point, WULFF) 6. 0. m. sasom fullt jämbördig part. 
Till synes artrena typer af 5. arctica (PALL.) har jag inom det af 
mig granskade grönländska Salix-materialet nästan uteslutande funnit 
från landets nordligaste resp. nordvästra delar. — Det mest belysande 
källmaterialet för studiet af Salix-floran a Grönlands nordkust är sam- 
manbragt af den svenska botanikern Тновию WULFF under den andra 
Thule-expeditionen 1917, fran hvilken färd denne oförvägne forskare 
till följd af öfvermäktiga naturförhällanden aldrig skulle atervanda. 
Wurrr’s till volymen oansenliga men genom det insigtsfulla urvalet 
och rikedomen ра former värderika material af 5. arctica år insamladt ра 
Нега skilda lokaler à Grönlands nordkust mellan с. 82°17—82°45 п. br. 
Så godt som samtliga exemplar inom denna hôgarktiska samling har 
jag tolkat såsom S. arctica x glauca. 5. arctica (PALL.) dominerar 1 
nästan alla dessa former, i några (»Murrays Ö« 3/, 82 р. p., »Mac Millan 
Dalen« */, Фр. р. samt »Mac Millan-kusten« !!/, ster. р.р.) så starkt, att 
jag till en början var benågen att uppfatta dem såsom artrena. Hos de 
fran den sistnåmnda lokalen anförda formerna har jag visserligen icke 
kunnat konstatera några hybridogena inslag fran 5. glauca (L.), men 
då ifrågavarande forkrympta och sterila exemplar (fig. 8) endast genom 
sina fullståndigt kala kvistar, gemmæ och bladöfversidor afvika från 
sammastådes insamlade former af oomtvistlig 9. arctica x glauca, har 
jag icke kunnat bibringas någon fastare ôfvertygelse om deras (geno- 
typiska) artrenhet. 
Under de sista åren har Köpenhamns-museets Grönlands-herbarıum 
riktats med ett ganska omfattande arctica-material fran Thule (76°35’) 
med omnäjd, hvilket insamlats af P. FREUGHEN (1917) och J. №. Ny- 
GAARD (1919). Särskildt den förres rikhaltiga Salix-kollektion år af 
varde, icke minst pa den grund att densamma omfattar ett flertal exem- 
1) Denna uppfattning finner ett visst stöd i en — visserligen fran annat hall 
ännu icke bestyrkt — af Harr (1880 р. 77) meddelad iakttagelse, att »S. arctica, Br.« 
a Grönlands västkust (68°46’—82°25’) blir allt kalare mot norr. 
10% 
