Om Grönlands Salices. 149 
SUTHERLAND) 1859 р. 112 (Upernivik), TAYLOR 1865 р. 330 (fran Disko 
till Wilcox Point 74°18’), Brown 1868 р. 450 (?Egedesminde och 
? Jakobshavn), Hart (det. LEEFE) 1880 pp. 141, 239 etc. (Egedes- 
minde, Disko, Ritenbenk, Pröven och Upernivik), MEEHAN (= 5. glauca 
Г. ет. Нотм 1896 р. 544) 1894 р. 213 (Disko), WETHERILL (Salix 
Brownii Bebb«, det. Вевв) 1895 р. 212 (Godthaab och Disko) samt 
PorsiLp 1912 р. 372 (71°—73°: »In bogs and on damp moraine material; 
common.(). 
Sasom ostgrönländsk art anfôres 5. arctica Br. såsom nämndt 
af NEES у. ESENBECK (leg. SCORESBY 1822, descr. W. J. Hooker 1823 
р. 388) 1825 р. 557 och W. J. Hooker (leg. SABINE 1823) 1825 р. 379 
äfvensom af Hartz (ySalix arctica PALL. y. Brownu AND.«, det. LunD- 
STRÔM) 1896 р. 541 Hold with Hope! Scoresby Sund: Danmarks ©! 
sjelden.«). 
Dessutom finnes 1 litteraturen ett antal uppgifter om grönländska 
fyndorter for S. arctica, dar auktorsbeteckningen saknas eller ar felaktig. 
Dessa litteraturuppgifter afse oftast Västgrönland (BERGGREN 1872 
pp. 858 ete., TAYLER 1856 р. 141, LANGE 1879 р. 146, Kornerup 1880 
р. 6, WARMING 1888 р. 194—95 och Hartz »Salix arctica {.« 1896 pp.116 
etc.), mindre ofta Ostgrönland (Dusen 1902 рр. 8—10, Hartz & 
KRUUSE »Salix arctica, »Salix arctica 1.4 »Salix arctica v.« 1911 pp. 334, 
429 etc. och Kruuse 1912 pp. 65 etc.) DURAND, JAMES & ASHMEAD 
uppgifva (1864 р. 95), att Hayes i Nordgrönland mellan 78° och 82° 
п. br. fann »Salix arctica, Linn.« ра samthga af honom undersökta 
lokaler. 
Da de talrika har ofvan sammanställda litteraturuppgifterna om 
erönländska fynd af S. arctica såsom regel icke stödjas af tillgängligt 
herbariematerial eller af vägledande artbeskrifningar, saknas nödiga 
förutsättningar att ı de särskilda fallen bedöma de asyftade formernas 
konstitution.!) Säkerligen omfatta de genetiskt olikartade typer. De 
västgrönländska torde sasom jag redan vid granskningen af litteratur- 
uppgifterna om 5. arctica PAu. framhallit hufvudsakligen ligga inom den 
1 södra Grönland dominerande bastardgruppen S. chloroclados x glauca, 
eventuellt med enstaka smärre hybridogena inslag af S.arctica (PALL.). 
Ju nordligare de angifna fyndorterna äro belägna, desto större är sasom 
erfarenheten visat sannolikheten för att det verkligen gällt former, 1 
hvilka S. arctica (PALL.) ingar. Af denna orsak ega de lokaluppgifter, 
som afse det nordliga Ostgrönland och Nordgrönland, a priori langt 
större trovärdighet än de, som hänföras till Grönlands sydligare om- 
raden. 
1) Huru dunkla vissa författares begrepp om SS. arctica varit framgar tillfyllest 
af sadanna yttranden om densamma som »about 4 feet high«, »Salix arctica LINN.« ete. 
