Om Grönlands Salices. 151 
följd öfvervintrade i Nordamerikas östra arktiska arkipelag och bland 
vittnesgilla forskare troligen sitter inne med den största personliga er- 
farenheten om artens lifsbetingelser dårstådes, uppgifver (1906 p. 131), 
att »S. arctica PALLAS« — hvarmed han i detta fall torde afse former, 
som 1 hufvudsak öfverensstämma med dem, som jag i detta arbete be- 
tecknat såsom S. arctica x glauca — forst bland Ellesmerelands alla 
fanerogamer börjar afkasta sin vinterskrud och åfven år den enda, 
som på håsten ses slåppa sina blad, innan frostens deletåra inflytande 
hinner göra sig gållande. 
I sin redogörelse for »Danmark-expeditionens« botaniska ron vid 
Nordgrönlands sydöstra kustomräde 1906—08 meddela OSTENFELD & 
LUNDAGER (1911 р. 16), att »Salix arctica Pall.« — hvilket begrepp 
att döma af deras artbeskrifning och tillgangligt hemfördt herbarie- 
material hufvudsakligen torde omfatta arctica-starka former af 5. arc- 
tica x glauca och S. arctica x chloroclados x glauca — vid Danmarks 
Havn (с. 76°40’) hade sin florationstid förlagd till midten af Juni. 
Hart uppgifver (1880 р. 78), att honhångena hos »S. arctica, Br.« 
1 våstra Nordgrönland blifva allt sållsyntare norrut och knappt äro att 
finna norr om 80° n. br., under det att honhångena alltjåmt talrikt 
forekomma vid denna latitud. Detta biologiska fenomen, att hanorganen 
vid artens nordgräns omvandlas till honorgan, har angifvits för flera 
andra Salix-arter och har särskildt afhandlats 1 flera af ELras Fries’ 
arbeten. Denna Harr’s iakttagelse har emellertid mig veterligt icke 
bekräftats af senare Grönlands-forskare, och i Wurrr’s — visserligen 
foga ansenliga — samlingar af S. arctica från Grönlands nordkust 
(с. 82°17’—45’) synas bada könen vara representerade i ungefär normala 
proportioner. Da jag under mina talrika salikologiska studieresor icke 
hos någon art iakttagit fenomenet i fraga, synes det mig sannolikt, att 
detsamma icke yppar sig vid Salix-arternas naturenliga utveckling utan 
snarare uppträder hos individer, som plötsligt forflyttats från ett mildare 
klimat till ett kallare. 
S. arctica år en relativt smavuxen och utprägladt plagiotrop art, 
hvarföre uppgifterna om att den iakttagits med armstjocka eller mer an 
meterlanga resp. upprätta grenar häntyda ра inblandning af hybri- 
dogena elementer fran mera grofstammiga resp. ortotropa arter eller 
bero ра fullständig feltolkning.!) 
1) Fran andra tyska polarexpeditionen 1869—70 meddela BucHEnAu & FockE 
(1874 р. 48), att stammarna hos »Salix arctica Pallas« inom Ostgrénlands nordligare 
kustpartier i storlek öfverträffa björkens samt uppnä en längd af 1—2 meter och en 
genomskärningsyta af anda till 5 x 3 cm, under det att rotens diameter icke 6fver- 
stiger 2,5 cm. Denna uppgift torde dock enligt hvad jag ofvan visat afse hybridogena 
arctica-former: 5. arctica X glauca resp. ©. arctica X chloroclados X glauca. 
Kraus meddelar sammastädes (p. 135) att han pà Sabine Ö funnit stammar 
af »Salix arctica Pall.«, hvilkas älder han uppskattar till 150, kanske 200 år. 
