Om Grönlands Salices. 161 
BERGGREN in sched. 1870 S. M.; Fries in sched. 1871 р. р. Ц. M., К. M. 
S. M., Kr. M.; BJORLING in sched: 1891 р. р. S. ME], 
S. arctica R. Br. (ANDERSSON in sched. p. p. K. M.; LANGE 1880 
р. 142 »= 5. Groenlandica«, ? 1880 р. 111, in sched. р. р. К. М., 5. M, 
Же М. №. №: М.Р. & Т. Ровэтю in sched. 1911 р. р. К. М.) samt 
»S. ARCTICA (Pallas Fl. ross. 2. р. 86) у, Groenlandica« (ANDERSSON 
р. р. 1868 р. 286). 
Under sist anförda beteckning sammanforde ANDERSSON år 1868 i 
De Candolles Prodromus en grupp hufvudsakligen grönländska Salices, 
pa hvilken han (р. 287) lämnade följande beskrifning: 
»y, Groenlandica, fruticulus pusillus sepe suberectus et ramosus, [011$ 
late lanceolatis apicem versus sublatioribus primo sparse pilosiusculis 
demum omnino glaberrimis supra lucide viridibus subtus aut letius viridi- 
bus aut intense glaucis margine integerrimis aut remote et obsolete serrula- 
tis, amentis distinctius lateralibus erecto-patulis, squamis apice atris par- 
cius villosis, capsulis crasse ovatis pedicellatis, pedicelio nectarium super- 
ante, stylo producto. Hab. præcipue in Grönlandia. 5. arctica Fl. Dan. t. 
2488. Variat: 1° hebecarpa, capsulis fuscis sæpe tomento tenui griseis. — 
2° lejocarpa, capsulis glabris sublucidis rufescentibus. — 3° latifolia, 
foliis orbiculato-ovalibus. — 4° angustifolia: folus lanceolatis. — 
5° macrocarpa, amentis 2—3 pollicaribus solito crassioribus, capsulis 
longius pedicellatis magnis. — 6° pusilla, fruticulus ух digitalis, foliis 
1—3 lin. longis densissime confertis. Salici retusæ serpyllifolie analoga. 
A formis americanis et asiaticis groenlandicee quodammodo recedunt, 
habitu fruticuli minoris instar, omnibus partibus glabrioribus, glau- 
cescentibus et virentibus.« 
I sitt kanda arbete »Kritische Bemerkungen tiber die Weiden 
Nowaja Semljas« uttalade sig Гомозтвом (1877 р. 36) för, att S. arctica 
(PALL.) y, Groenlandica AND. borde afsöndras ur det enligt ANDERSSON’S 
egen äsigt heterogena begreppet 5. arctica (PALL.) AND. såsom en 
själfständig art, »S. groenlandica (Ands.) nob.«, och detta namn har som 
bekant numera allmänt upptagits 1 stället för den ofvannämnda An- 
derssonska beteckningen. LuUNnDSTRÖM, hvilken lika litet som ANDERSSON 
haft tillfälle att 1 naturen studera den grönländska Salix-floran, har 
icke lämnat nägon artbeskrifning till den af honom förordade artbe- 
teckningen utan till densamma endast bifogat: »die grönländischen 
Formen enthaltend. Fl. Dan. Fasc. XLII. tab. 2488.« Enär denna kort- 
fattade hänvisning nästan ordagrannt ätergifver motsvarande punkter 
1 ANDERSSON’S beskrifning ра у, Groenlandica, torde man ega rätt 
antaga att LuNDSTROM med sin artbeteckning uteslutande afsett att 
lämna en mera rationell men till alla delar synonym motsvarighet till 
det mer komplicerade namnet ı Prodromus. Sedermera synes han hafva 
något inskränkt artbegreppets omfattning genom att därur (in litt., 
