Om Grönlands Salices. 165 
glauca nästan uteslutande synes forekomma i landets mellersta och nord- 
ligare zoner. Beträffande den mängen gång vanskliga gränsregleringen 
mellan den artrena S. chloroclados mihi och de bada nämnda hybrid- 
grupperna vill jag hänvisa till de utredningar jag 1 detta afseende nedan 
sokt lämna vid afhandlandet af dessa bastarder. 
Vid min redogörelse för 5. arctica (PALL.) uttalade jag såsom min 
asigt, att denna i likhet med 5. chloroclados mihi tillhör en grupp af 
morfologiskt beslägtade Salix-arter, hvilken äfven omfattar 5. polaris 
(We.), 5. pulchra Cnam. (resp. 5. taimyrensis TRAUTV.) samt 9. phylici- 
folia (L.). Artgruppens bada grönländska arter, 5. arctica och 5. chloro- 
clados, hafva ofta säväl i litteraturen som i herbariesamlingarne för- 
växlats med hvarandra. Bland för dem bäda gemensamma organkarak- 
tärer ma här anföras deras utprägladt plagiotropa stam- och grenbild- 
ning, deras langskaftade, omvändt äggrunda, ofvantill glansande och 
kala blad samt deras utdragna, bladbärande hangeskalt, morka, bredt 
afrundade skärmfjäll, enkla nektarier, kala ständarsträngar, tydligt 
skaftade kapslar och långt utdragna stift. Att 5. chloroclados mihi trots 
dessa morfologiska öfverensstämmelser ändock är en själfständig, fran 
5. arctica (PALL.) val skild art framgar tillfyllest vid en jämförelse mellan 
resp. artbeskrifningar. Dervid vill jag bland deras 1 ögonen fallande 
skiljekaraktärer framhälla den förstnämnda artens mer spetsvinkliga 
grenbildning, dess langre och rakare, lifligt grona kvistar, de stipelförande, 
sagade bladens talrikare, smala och regelbundet fjäderlikt forgrenade sido- 
nerver samt de tjocka, lifligt gröna och bräckliga hängeskaften, de smala, 
kala kapslarne, de smala stiften och de likaledes smala märkena. Den mest 
pafallande olikheten mellan de bada arterna år mahända till finnandes hos 
harbekladnaden a bladens undersida och Ап mera a skärmfjällen, hvilka 
hos S. arctica (PALL). uppbära langa, grofva, raka, glänsande hvita 
har, under det att skärmarne hos S.chloroclados mihi aro kala eller rela- 
tivt glest besatta af tamligen korta, fina, vagböjda har. 
Med S. pulchra Cuam. (och den därmed i hufvudsak synonyma 
S. taumyrensis Trautv.) har 5. chloroclados mihi bl. а. gemensamt de 
krypande, raka kvistarne, de lansettformade, sagade eller glandelba- 
rande stiplerna, den glesa och grunda bladserraturen samt skärmfjällens 
härbeklädnad, men skiljes fran nämnda arter framfor allt daruti, att 
dessa ega forkrympta, bladlösa hängeskaft. 
Inom den skandinaviska Salix-floran torde de narmaste anfor- 
vandterna till S. chloroclados mihi vara att söka i de med S. glauca (L.) 
likaledes utprägladt sexuellt affina arterna S. phylicifolia (L.) och 
S. myrsinites (L.). Slagtskapen med den förstnämnda arten, vid hvars 
enskildheter jag saknar anledning att har uppehalla mig, forråder sig ej 
minst genom en mangen gang forvillande likhet hos vissa former af de 
