180 Bsörn FLODERUS: 
klaras enligt H. Nizsson-EnLe’s hypothes om de multipla (»polymera«) 
arfsfaktorerna, har jag Г. 6. sedan många ar tillbaka kunnat konstatera 
beträffande flera andra morfologiska karaktärer hos olika Salix-ba- 
starder. Da jag emellertid hoppas fa tillfälle att 1 ett annat arbete fram- 
lägga dessa ron, anser jag det mindre lampligt att har ytterligare inga 
pa det intressanta spörsmälet. 
Monstrosa former. De teratologiska utvecklingsfenomen, som — 
sirskildt inom de florala organen — sa ofta upptrada hos Europas 
Salices, synas vara långt sällsyntare inom Grönlands Salix-flora. Dylika 
missbildningar har jag har funnit endast hos S. chloroclados x glauca, 
hvilket dock till dels torde förklaras af, att denna bastardgrupp år 
ojämförligt talrikast representerad i de grönländska herbariesamlin- 
garna. 
Den hos Skandinaviens glauca-former mycket vanliga androgyna 
blombildningen har jag endast sett hos ett enda (glawca-starkt) ex- 
emplar af S. chloroclados X glauca, som Аг insamladt af VAHL i sôdra 
Västgrönland: »Salix glauca in locis subhumidis Korsoak sinus Tes- 
sarmiut 1828. Juli« К. M. Däremot har jag hos tre likaledes fran Väst- 
gronland hemforda exemplar af bastarden iakttagit den hos oss ganska — 
sällsynta missbildningen att vissa af hängets skärmfjäll omvandlats 
till klorofyllforande bladliknande organ. Två af dessa exemplar äro 
redan i ett foregående kapitel vid synonymiken för 5. tenuifolia Sm. 
och S.lapponum L. (pp. 87 resp. 90) omnämnda; ett tredje (chloroclados- 
starkt) exemplar år (18/,1892) funnet af VANHOFFEN i Umänak-regionen: 
Umanaitsiak »Salix glauca L. fr. ovalifolia Anderss.« det. ABROMEIT 89 
(220) К. M. | 
Slutligen vill jag har ап га ytterligare en abnorm (i hufvudsak 
intermediär) form af S.chloroclados x glauca, som jag 1/,1921 antraffade 
i öppen stenbunden mark à Umänak-fjällets östra sluttning с. 10 m s. m. 
Denna plagiotropa form ($) företer en шош Salix-slägtet sällsynt af- 
vikelse i bladens struktur, i det att dessa uppvisa talrıka oregelbundet 
langstrackta, hufvudsakligen akropetala, gulhvita fläckar (f. alboma- 
culata). 
Ekologi etc. Hvad angär hybridens yttre lefnadsbetingelser, за 
torde äfven dessa ligga mellan de gränser, som ofvan angifvits för de 
bäda moderarterna. — Vid min studieresa 1 Västgrönland kunde jag 
konstatera, att karaktärerna från 5. glauca (L.) ра mera högländta och 
ses framträda hos den ena moderarten (S. herbacea) samt blott stundom och i за 
fall langt svagare utpräglad äterfinnes hos den andra komponenten. 
Ett liknande förhällande har jag vid bladens torknande äfven observerat hos 
‘vissa former af andra Salix-bastarder särskildt inom glauca-gruppen, t. ex. hos 
S. glauca X nigricans och 5. glauca X myrsinites X nigricans. 
