184 Bsörn FLODERUS: 
suak, Sugar Loaf etc.), torde densamma vara allmänt spridd därstädes, 
och sjålf kunde jag såsom ofvan vid redogürelsen for 5. arctica (PALL.) 
år omnåmndt konstatera dess rikliga forekomst på ôn Tukingassok 
(12°8’). Sammastådes har jag anfôrt, att 1 museernas samlingar finnas 
atskilliga exemplar från Västgrönlands sydligare delar ända ned mot 
den 63dje breddgraden (Fiskenæsset), hvilka mähända äro att hänföra 
till trippelbastardens polymorfa formgrupp. Inom samtliga dessa syd- 
liga former framtråda tydligt 1 inbördes våxlande proportioner karak- 
tårer från S. glauca (L.) och 5. chloroclados mihi, under det att det 
supponerade inslaget från 5. arctica (PALL.) foretrådesvis yttrar sig i 
grenarnes och bladens struktur eller (oftare) genom skårmfjållens, 
stiftens och märkenas byggnad.!) 
Salix arctica x chloroclados x glauca foreter 1 likhet med andra 
polyhybrider en betydande variationsbredd. Då det synes mig fruktlåst 
att hår söka beskrifva trippelhybridens hittills iakttagna talrıka men 
åndock blott ofullståndigt kånda former, vill jag inskrånka mig till att 
framhålla de artkaraktårer, som vid analysen af bastardgruppens olika 
former 1 första hand böra efterspanas såsom särskildt karakteristiska 
for de tre ingående grundarterna. 
Vid denna granskning erbjuder uppspårandet af 5. glauca (L.) 
svårigheter endast i de fall, dår densamma år synnerligen svagt repre- 
senterad inom kombinationen. Denna från de båda andra moderarterna 
morfologiskt starkt afvikande art igenkånnes eljest lått genom sina 
uppstigande grenar, håriga kvistar och knoppar, korta, breda och å 
båda sidor gråludna bladskaft, gråludna, ofvantill insånkt nervade, 
undertill slåta bladskifvor, utdragna, spetsade, ljusa, af långa, fina, 
vågiga hår ganska tått beklådda skårmfjåll, klufna inre nektarier, vid 
basen långhåriga ståndarstrångar, oskaftade kapslar, ånda till basen 
klufna stift samt grofva, djupt klufna, starkt utåtrullade mårken. 
S. arctica (PALL.) antydes inom bastarden hufvudsakligen genom 
1) Mot min åsigt, att i dylika former förefinnes en om ock ringa hybridogen 
inblandning af S. arctica (PALL.), skulle kunna resas den nara till hands liggande 
invåndningen, att denna art hittills icke år funnen i dessa trakter i artrent tillstånd 
eller ens såsom dominerande part i hybrida former. Ett dylikt argument år dock 
enligt min mening på intet sått bindande, sedan erfarenheten från andra väl utfor- 
skade trakter till fullo ådagalagt, att talrika Salix-arter upptrada i hybridogena 
former inom vidstråckta zoner utanför sitt egentliga vegetationsområde. Så veta 
vi t. ex. numera, att 5. phylicifolia, hvilken ymnigt uppträder i norra Sverige men 
ansetts saknas i landets sydliga delar, dock kan — om ock i allt stôrre »utspådning« 
såderut — konstateras såsom hybridogen komponent hos många af de talrika for- 
merna af S.nigricans resp. 5. cinerea X nigricans inom landets mellersta och dårtill 
grånsande sydligare zoner. I morfogenetiskt hånseende intager således den skan- 
dinaviska |S. phylicifolia till S. nigricans och 55. cinerea X nigricans en ställning, 
som år fullt analog med den, som den grönländska S. arctica enligt mina under- 
sökningar intager i förhällande till 5. glauca resp. 5. chloroclados X glauca. 
