Om Grönlands Salices. 187 
Salix chloroclados mihi x (glauca L. x) uva ursi 
PURSH; ASA GRAY 
Fig. 6. 
Bland de olika former af »S. groenlandica«, som A. BERLIN 1883 
insamlade pa Grönland, anfor Гомозтвом (in litt., BERLIN 1884 р. 89) 
äfven en »var. ad iwvigtutianam«, hvaraf ett val bibehallet exemplar 
(»Salıx groenlandica (And.) Lundstr. у. ad ivigtutianam Lundstr. Groene- 
dal prope Ivigtut. 20 Aug. 1883. Aug. Berlin« ©) finnes bevaradt i 
svenska Riksmuseet. En med detta originalexemplar mycket nara 
öfverensstämmande form (»Salix groenlandica (And.) Lundstr. Ved 
Kornok Isbræ 61°7« 2 К. M.) år af Коговвор RosENVINGE 3/, 1888 
funnen i samma trakt af sydliga Västgrönland. Dessutom ligger sa- 
som jag 1 ett foregående kapitel angifvit saväl i L. М. som i К. M. en af 
WorMSKIOLD under dennes forskningsresa 1 Västeronland 1812—13 
(troligen fran samma 9-buske) insamlad form, betecknad såsom »S. uva 
ursit (det. G. WAHLENBERG?) resp. »Sal. an spec. nov.? an S. arbutifol. 
var. foliis integerrimis ?«, hvilken jag — om ock med en af materialets 
bristfällighet val motiverad reservation — ar benägen att hanfora till 
samma formgrupp. 
Morfologisk beskrifning ($): 
Liten buske med nedliggande, spensliga, gerna spetsvinkligt for- 
grenade, brunaktiga, kala eller (sällan) gleshariga kvistar och sma, 
koniska, bruna, kala gemme. Blad sma (högst 20 x 10 mm), omvandt 
agerunda, trubbspetsade, grundt och oregelbundet hvassagade — ej 
sällan helbräddade, kala. Hängen langa (ainda till inemot 10 cm) och 
smala med langa, vanligen nästan kala, fa- och smabladiga skaft och 
talrika (anda till omkring 100) blommor; skärmfjäll sma, omvändt ägg- 
runda, (efter torkning) rostbruna, a bada sidor beklädda af tämligen 
langa, fina, nästan raka har. Inre nektariet oklufvet. Kapselskaft korta, 
korthariga; kapslar tamligen sma, kägelformade med afrundad bas, 
rodbruna, kala eller (i synnerhet vid basen) glest beklädda af korta, 
bojda har; stift bruna, omkring dubbelt sa langa som de tämligen grofva, 
korta, hela eller i spetsen klufna märkena. 
LUNDSTROM uppfattade den af honom urskilda »var. ad ivigtutianam« 
såsom en »mellanform« mellan S. groenlandica (AnD.) LunpstR. (= S.chlo- 
roclados x glauca р. р.) och 5. iwigtutiana Гомозтв. (= S. uva ursi 
Ровзн; A. Gray) och synes hafva ansett att den uppkommit genom 
en fylogenetisk differentieringsprocess ur en för dessa bada »arter« 
gemensam moderart. Utan att ı sistnämnda afseende kunna dela Lunp- 
STROM’s uppfattning har jag pa sistone anslutit mig till hans asigt om 
