De islandske Kursforskrifters Svalbarde. 287 
ikke Muligheden af, at Nordboerne — som antaget af Bjørnbo!) — i 
Middelalderen lejlighedsvis skulde have besøgt Spitsbergen, men kun at 
dette Land er de islandske Kursforskrifters Svalbarde?). 
Var Landet kun set en enkelt Gang, vilde det sikkert ikke være 
omtalt 1 Landnamabok mellem de sædvanlige Sejlruter, end mindre 
vilde det være nævnt 1 Ivar Bärdsön’s Grønlands-Beskrivelse staaende 
mellem Kurser fra Island til Grønlands Bygd og fra Bergen til samme. 
Sidstnævnte Beretning — af »vise mend som føde ehre udi Grønnland, 
och sist komme aff Grønnland« — har jo ikke medtaget andre uved- 
kommende Kursforskrifter saasom de urigtige Afstande fra Island til Ir- 
land og fra Kolbeinsey til Grønland. En Rute fra Langanes til Spits- 
bergen vedrørte jo ikke Grønland i ringeste Maade (se S. 280). 
Hvis Islænderne derimod ofte sejlede til Spitsbergen og drev Sæl- 
og Hvalrosjagt langs Iskanten, vilde de »kyndige« og »vise« Mænd sik- 
kert ikke gentage, at det gennemsnitlige Antal Dagsrejser dertil var 
ligesaa mange som mod Vest til Grønland, nemlig 4, thi de har jo dog 
fra Island saavel mod Øst som mod Vest angivet Gennemsnitsantallet 
af Dagsrejser og ikke saa faa Dagsrejser, som disse Strækninger under 
hurtigst mulige Forhold kunde udføres paa. 
Jeg er ganske enig 1 Udtalelserne om, at der ikke er megen 
Rimelighed for, at Islænderne har givet den lille Ø Jan Mayen Navnet 
Svalbarde?). | 
Jeg kommer endelig til Udtalelsen om, at man ved at følge Kanten 
af Drivisen Nord efter ufejlbarligt kommer til Spitsbergen, men at man 
ikke vilde kunne komme til Grønlands nordlige Østkyst uden at vove 
sig langt ind gennem Isen, hvilket de gamle Nordboer ikke vilde have 
gjort, medmindre de havde Vished for, at der var Land og følgelig 
Fangst at vente. Det er sikkert rigtigt nok, men Farvandet ud for 
Scoresby Sund kan være fuldstændig frit for Drivis; det var det i Efter- 
sommeren 1925, og har formentlig været det idet Aar Svalbarde blev op- 
daget, 1194. Inde i Sundet har Folkene da fundet et rigt Dyreliv af Hval- 
ros, Narhval og Isbjørn, hvilke alle er Dyr, der var meget værdifulde for 
Nordboerne. De har derfor højst sandsynligt gentaget Besøgene aarligt, 
1) Medd. om Gronl. XLVIII, S. 84. 
2) Navnet Svalbarde er omtalt i Samson Fagres Saga (Grønl. hist, Mindesm. 
ПТ, S. 524). I et Kapitel med Overskrift »Om nordiske Landes Beliggenhed« 
skrives: »Risaland ligger mod Øst og Nord for Østersøen, og mod Nordost derfra 
ligger det Land, som kaldes Jøtunheim, hvor Trolde og Uvætter bo, men derfra, 
lige til Grønlands Ubygder, gaar det Land som kaldes Svalbarde; der er forskellige 
Folk ....«. Denne Saga (fra det 14. eller 15. Aarh.) betegnes som en »aabenbar 
romantisk Digtning«. 
3) Medd. om Grønl. XLVIII, В. 84. Nansen 1. с. S. 414. Isachsen 1. с. В. 18. 
